stateless women
жена без гражданство
mujer apátrida
žena bez státní příslušnosti
statsløs kvinde
staatenlose Frau
kodakondsuseta naine
άπατρις γυναίκα
bean gan stát
žene apatridi
жена без државјанство
grua pa shtetësi
жене aпaтриди
жене апатриди
žena bez državljanstva
apolide
bezvalstniece
moteris be pilietybės
stateloze vrouw
valtioton nainen
hontalan nő
mara bla stat
kobieta bezpaństwowiec
mulher apátrida
femeie apatridă
žena bez štátnej príslušnosti
ženske brez državljanstva
statslösa kvinnor
Women who, under national laws, do not have a legal bond of nationality with any state.
Жена, която съгласно националните закони няма правна връзка на националност с никоя държава.
mujer que, bajo las leyes nacionales, no tiene ningún vínculo legal de nacionalidad con ningún estado
žena, kterou žádný stát podle svých právních předpisů nepovažuje za svou občanku
kvinde, der i henhold til national lovgivning ikke har et juridisk tilhørsforhold som statsborger i nogen stat
Frau, die nach nationalem Recht keine gesetzliche Staatsangehörigkeit mit einem Staat verbindet
Naine, kel pole riigisiseste seaduste alusel ühegi riigiga juriidilist sidet
γυναίκα η οποία, σύμφωνα με την εθνική νομοθεσία, δεν έχει νομικό δεσμό ιθαγένειας με κανένα κράτος
bean nach bhfuil nasc dlíthiúil náisiúntachta aici le haon stát faoi dhlíthe náisiúnta
Žena apatrid je žena koja prema državnim zakonima nema pravnu vezu državljanstva ni sa jednom državom.
жена која, во согласност со домашните закони, нема законска врска преку националност/државјанство со ниедна земја
grua e cila, sipas ligjeve kombëtare, nuk ka një lidhje ligjore të kombësisë me ndonjë shtet
Ženа аpаtrid je ženа kojа premа nаcionаlnim zаkonimа nemа prаvnu vezu držаvljаnstvа ni sа jednom držаvom.
Жена апатрид је жена која према националним законима нема правну везу држављанства ни са једном државом.
Жена апатрид је жена која према државним законима нема правну везу држављанства ни са једном државом. Члан 1. Конвенције из 1954. године о статусу особа без држављанства указује на то да особа која се аутоматски не сматра држављанином (или грађанином) према законима било које државе нема држављанство. Међутим, поред овог правног статуса (без de jure држављанства), многе жене су de facto без држављанства јер је њихово држављанство практично бескорисно или зато што не могу доказати или верификовати своје држављанство.
žena koja prema nacionalnom zakonodavstvu nema pravno definirano državljanstvo ni s jednom državom
donna che, ai sensi del diritto nazionale, non ha alcun vincolo giuridico di cittadinanza con alcuno Stato
sieviete, kurai saskaņā ar valsts tiesību aktiem nav juridiski saistošas valstspiederības nevienā valstī
moteris, kuri remiantis nacionaliniais įstatymais, neturi jokios teisinės, su bet kuria valstybe siejančios pilietybės
vrouw die op grond van nationaal recht geen wettelijke nationaliteitsband met enige staat heeft
Nainen, jolla ei ole kansallisen lainsäädännön nojalla kansalaisuuden oikeudellista sidettä mihinkään maahan
olyan nő, aki a nemzeti jogszabályok alapján egyetlen államhoz sem kapcsolódik az állampolgárság jogi kötelékével
mara li, taħt liġijiet nazzjonali, ma għandha l-ebda rabta legali ta' nazzjonalità ma' kwalunkwe stat
kobieta, która zgodnie z prawem krajowym nie ma więzów obywatelstwa z żadnym państwem
mulher que, nos termos dos direitos nacionais, não possui uma ligação jurídica de nacionalidade a nenhum Estado
femeie care, în virtutea legilor naționale, nu are o legătură juridică de naționalitate cu niciun stat
žena, ktorá podľa vnútroštátnych zákonov nemá žiadne právne väzby na štátnu príslušnosť k danému štátu
ženska, ki po nacionalnem pravu nima zakonite državljanske vezi z nobeno državo
kvinnor som, inom ramen för nationella lagar, inte har rättsligt medborgarskap i någon stat
(1) United Nations High Commissioner for Refugees – UNHCR (2006). Master Glossary of Terms Rev.1. [accessed 15 May 2015]; (2) UNHCR (2009). Displacement, Statelessness and Questions of Gender Equality under the Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women.; (3) CEDAW Committee (2014). General Recommendation No 32 on the gender related dimensions of refugee status, asylum, nationality and statelessness of women.
Article 1 of the 1954 Convention relating to the Status of Stateless Persons indicates that a person not automatically considered a national (or citizen) under the laws of any state is stateless. However, in addition to this legal status (de jure statelessness), many women are de facto stateless because their citizenship is practically useless or because they cannot prove or verify their nationality. De facto statelessness is a particular issue for women, such as trafficked women who may have had their documents confiscated or stolen, or undocumented migrant women, including asylum-seekers, who may also be unable to prove their nationality and may be effectively stateless. Citizenship laws may also directly or indirectly discriminate against women and expose them to a greater extent than men to the risk of being rendered stateless. Statelessness may arise, for example, from denial of a woman’s ability to pass on nationality, from loss of nationality due to her marriage to an alien, from the change of nationality of a spouse during marriage, or from deprivation of nationality resulting from discriminatory practices. Birth registration is also closely linked to the enjoyment by women and their children of the right to a nationality. In practice, indirect discrimination, cultural practices and poverty often make it impossible for mothers, especially unmarried mothers, to register their children on an equal basis as fathers. Failure to register a child’s birth may impair or nullify the child’s effective enjoyment of a range of rights, including the right to nationality, to a name and identity, to equality before the law and to recognition of legal capacity as well as to problems in gaining access to diplomatic protection, and prolonged detention pending determination of proof of identity and nationality.
Член 1 от Конвенцията на ООН относно статута на лицата без гражданство от 1954 г. гласи, че лице, което не се счита автоматично за гражданин съгласно законите на която и да било държава, е лице без гражданство. В допълнение към този правен статут, обаче, освен липсата на гражданство по закон, в други случаи много жени се оказват практически без гражданство, защото гражданството им е на практика безполезно или защото не могат да докажат своята националност. Практическата липса на гражданство е особен проблем за жените, като например жертвите на трафик, чиито документи може да са били конфискувани или откраднати, или жените мигранти без документи, включително търсещите убежище, които може да нямат възможността да докажат своята националност и да са на практика без гражданство. Законите за гражданството могат също пряко или косвено да дискриминират жените и да ги излагат в по-голяма степен от мъжете на риск от изпадане в състояние на липса на гражданство. Липса на гражданство може да възникне например от лишаването на жената от възможността да запази досегашната си националност, от загубата на националност поради брака ѝ с чужденец, от промяната на гражданството на съпруга по време на брак или от лишаване от националност в резултат на дискриминационни практики. Регистрирането на раждане също е тясно свързано с упражняването от страна на жените и техните деца на право на националност. На практика косвената дискриминация, културните практики и бедността често лишават от възможност майките, особено неомъжените майки, да регистрират децата на равна основа като бащите. Ако раждането на дете не бъде регистрирано, това може да накърни или анулира ефективното упражняване от детето на редица права, включително правото на националност, на име и самоличност, на равенство пред закона и на признаване на правоспособност, както и да доведе до проблеми при получаването на достъп до дипломатическа защита и продължително задържане до определяне на верността на доказателството за самоличност и националност.
El artículo 1 de la Convención de 1954 sobre Estatuto de los Apátridas define apátrida como toda persona que no sea considerada como nacional suyo por ningún Estado, conforme a su legislación. No obstante, además de este estatus jurídico (apátrida de jure), muchas mujeres son apátridas de hecho porque su ciudadanía no vale o porque no pueden probar o verificar su nacionalidad. La apatridia de hecho es una cuestión particular para algunas mujeres, como las que han sido objeto de trata de personas cuyos documentos han sido confiscados o robados, o mujeres migrantes indocumentadas, incluidas demandantes de asilo, que pueden ser incapaces de probar su nacionalidad y pasar a ser apátridas. Las leyes de ciudadanía pueden también discriminar directa o indirectamente a las mujeres y exponerlas más que a los hombres al riesgo de ser apátridas. La apatridia puede originarse, por ejemplo, por la incapacidad de una mujer de conseguir la nacionalidad, por la pérdida de la nacionalidad al casarse con un extranjero, por el cambio de nacionalidad de un cónyuge en el matrimonio, o por la privación de nacionalidad por prácticas discriminatorias. Los registros de nacimiento también están vinculados estrechamente al disfrute de la mujer y sus hijos al derecho de la nacionalidad. En la práctica, la discriminación indirecta, las prácticas culturales y la pobreza, a veces, imposibilitan a las madres, especialmente a las que no están casadas, registrar a sus hijos en igualdad de condiciones que los padres. La imposibilidad de registrar el nacimiento de un niño o la anulación del reconocimiento efectivo de una serie de derechos del niño, incluidos el derecho a la nacionalidad, a un nombre y a la identidad, a la igualdad ante la ley y al reconocimiento de personalidad jurídica así como problemas en el acceso a la protección diplomática y la detención prolongada mientras se prueba su identidad y nacionalidad.
V článku 1 Úmluvy o právním postavení osob bez státní příslušnosti z roku 1954 se uvádí, že osobou bez státní příslušnosti je osoba, kterou žádný stát podle svých právních předpisů nepovažuje automaticky za svého státního příslušníka (neboli občana). Mnoho žen se však nachází v takovém postavení nejen podle zákona (nemají státní příslušnost podle právních předpisů), ale také fakticky, protože svou státní příslušnost nemohou uplatňovat nebo ji nemohou prokázat či ověřit. Faktická neexistence státní příslušnosti je problémem zejména pro ženy, například pro ty, které byly předmětem obchodování a jimž byly zabaveny nebo ukradeny doklady, dále pro migrantky bez dokladů, včetně žadatelek o azyl, které také nemusejí být schopny prokázat svou státní příslušnost a mohou být de facto bez státní příslušnosti. Zákony upravující státní občanství mohou ženy přímo či nepřímo diskriminovat a vystavovat je ve větší míře než muže nebezpečí ztráty státní příslušnosti. Ke ztrátě státní příslušnosti může dojít například proto, že ženě byla zamítnuta žádost o změnu občanství, dále z důvodu ztráty občanství na základě sňatku s cizím státním příslušníkem, z důvodu změny státní příslušnosti manžela během manželství, nebo proto, že ženě bylo státní občanství odňato v důsledku diskriminačních praktik. S právem žen a jejich dětí na státní občanství je úzce spojena registrace při narození. Nepřímá diskriminace, kulturní zvyklosti a chudoba často matkám, zejména neprovdaným, znemožňují, aby měly stejnou možnost registrovat narozené děti jako muži. Není-li dítě po narození registrováno, může to pro ně v důsledku znamenat omezení nebo odnětí možnosti účinně uplatňovat celou řadu práv, například právo na státní občanství, právo na jméno a identitu, rovnost před zákonem a uznání právní způsobilosti, a dále potíže při získávání přístupu k diplomatické ochraně a dlouhodobé zadržování při řízeních o prokázání totožnosti a státní příslušnosti.
Artikel 1 i konventionen om statsløse personers retsstilling af 1954, at en person, der ikke automatisk betragtes som statsborger (eller borger) i henhold til lovgivningen i en stat, er statsløs. Men i tillæg til denne juridiske status (de jure-statsløshed) er mange kvinder reelt statsløse, fordi deres statsborgerskab praktisk talt er ubrugeligt, eller fordi de ikke kan bevise eller bekræfte deres nationalitet. De facto-statsløshed er et særligt problem for kvinder - f.eks. ved menneskehandel - der har fået deres dokumenter konfiskeret eller stjålet, eller ikke-dokumenterede indvandrerkvinder, herunder asylansøgere, som heller ikke kan bevise deres nationalitet og som reelt kan være statsløse. Love om statsborgerskab kan også direkte eller indirekte diskriminere kvinder og i større grad end mænd udsætte dem for risikoen for at blive gjort statsløse. Statsløshed kan f.eks. opstå som følge af nægtelse af en kvindes evne til at viderebringe nationalitet, tab af nationalitet på grund af hendes ægteskab med en udlænding, en ægtefælles ændring af nationalitet under ægteskab eller nationalitetstab som følge af diskriminerende praksis. Fødselsregistrering er også tæt knyttet til kvinders og deres børns ret til at opnå en nationalitet. I praksis gør indirekte forskelsbehandling, kulturel praksis og fattigdom det ofte umuligt for mødre, især ugifte mødre, at registrere deres børn på lige fod med fædre. Manglende registrering af et barns fødsel kan bevirke, at barnet reelt ikke drager fordel af forskellige rettigheder, herunder retten til nationalitet, navn og identitet, ligestilling i henhold til loven, anerkendelse af retsevne samt medføre problemer med at få adgang til diplomatisk beskyttelse og med langvarig tilbageholdelse, mens de afventer en fastlæggelse af bevis for deres identitet og nationalitet.
In Artikel 1 des Übereinkommens über die Rechtsstellung der Staatenlosen von 1954 heißt es, dass eine Person, die kein Staat auf Grund seines Rechtes als Staatsangehörigen (Staatsbürger) ansieht, ein „Staatenloser“ ist. Zusätzlich zu dieser Rechtsstellung (De-jure-Staatenlosigkeit) sind außerdem viele Frauen de facto staatenlos, weil ihre Staatsangehörigkeit nahezu unbrauchbar ist oder sie sie nicht beweisen oder nachweisen können. De-facto-Staatenlosigkeit ist eine besonders relevante Frage für Frauen, etwa verschleppte Frauen, deren Dokumente beschlagnahmt oder gestohlen wurden, oder undokumentierte Migrantinnen, einschließlich Asylsuchende, die möglicherweise ebenfalls nicht imstande sind, ihre Staatsangehörigkeit nachzuweisen und im Endeffekt staatenlos sind. Auch das Staatsangehörigkeitsrecht kann Frauen direkt oder indirekt diskriminieren und sie in größerem Maße als Männer der Gefahr aussetzen, staatenlos zu werden. Staatenlosigkeit kann beispielsweise aus der Nichtanerkennung der Fähigkeit einer Frau Staatsangehörigkeit weiterzugeben, aus dem Verlust der Staatsangehörigkeit durch Ehe mit einem Ausländer, aus dem Wechsel der Staatsangehörigkeit eines Ehepartners während der Ehe oder aus dem Entzug der Staatsangehörigkeit durch diskriminierende Praktiken erwachsen. Die Geburtseintragung ist eng damit verbunden, dass Frauen und ihre Kinder in den Genuss des Rechtes auf eine Staatsangehörigkeit kommen. In der Praxis machen es indirekte Diskriminierung, kulturelle Praktiken und Armut Müttern, insbesondere unverheirateten Müttern, oft unmöglich, ihre Kinder gleichberechtigt wie Väter eintragen zu lassen. Die Nichteintragung der Geburt eines Kindes kann die tatsächliche Inanspruchnahme einer Reihe von Rechten durch das Kind beeinträchtigen oder zunichtemachen, einschließlich des Rechts auf eine Staatsangehörigkeit, auf einen Namen und eine Identität, auf Gleichheit vor dem Gesetz und Anerkennung der Rechtsfähigkeit, und zu Problemen beim Zugang zu diplomatischem Schutz sowie zu längerem Gewahrsam bis zur Feststellung des Identitäts- und Staatsangehörigkeitsnachweises führen.
1954. aasta pagulasseisundi konventsiooni artikkel 1 viitab, et kodakondsuseta on inimene, keda ei peeta automaatselt mõne riigi seaduste järgi selle riigi kodanikuks. Lisaks sellisele juriidilisele staatusele (de jure kodakondsusetus) on paljud naised de facto kodakondsuseta, sest nende kodakondsus on praktiliselt kasutu või nad ei saa seda tõestada. De facto kodakondsusetus on spetsiifiliselt naiste probleem, sest inimkaubanduse ohvriks langenud naistelt võivad dokumendid olla ära võetud või varastatud; dokumentideta migrantidel ja varjupaigataotlejatel võib samuti olla võimatu tõendada, kust riigist nad pärit on. Kodakondsusseadused võivad otseselt või kaudselt naisi diskrimineerida, mille tõttu on neil suurem oht saada kodakondsusetuks kui meestel. Sünnitunnistus on samuti tihedalt seotud naiste ja nende laste õigusega kodakondsusele. Praktikas muudavad kaudne diskrimineerimine, kultuuritavad ja vaesus emadel, eriti vallalistel emadel võimatuks registreerida laste sündi isadega võrdselt. Lapse sünni registreerimata jätmine võib jätta lapse ilma mitmetest õigustest, sh õigus kodakondsusele, nimele ja identiteedile, õigus olla seaduse ees võrdne. Samuti võivad olla probleemiks juurdepääs diplomaatilisele kaitsele ning pikem kinnipidamine identiteedi ja kodakonduse kindlakstegemise tõttu.
Το άρθρο 1 της σύμβασης του 1954 σχετικά με το καθεστώς των απατρίδων υποδεικνύει ότι ένα άτομο που δεν θεωρείται αυτομάτως υπήκοος (ή πολίτης) σύμφωνα με τη νομοθεσία οποιουδήποτε κράτους, είναι άπατρις. Ωστόσο, πέραν αυτού του νομικού καθεστώτος (εκ του νόμου άπατρις), πολλές γυναίκες είναι ντε φάκτο απάτριδες επειδή η ιθαγένειά τους είναι κατ’ ουσίαν άχρηστη ή επειδή δεν μπορούν να αποδείξουν ή να ελέγξουν την εθνικότητά τους. Το ντε φάκτο καθεστώς της απάτριδος είναι σημαίνον ζήτημα για γυναίκες ιδιαίτερα για ς εκείνες που πέφτουν θύματα εμπορίας και των οποίων τα έγγραφα κατασχέθηκαν ή εκλάπησαν, ή μετανάστριες χωρίς έγγραφα, συμπεριλαμβανομένων εκείνων που αιτούνται άσυλο, οι οποίες μπορεί επίσης να μην είναι σε θέση να αποδείξουν την εθνικότητά τους και είναι στην ουσία απάτριδες. Οι νόμοι περί ιθαγένειας μπορούν επίσης, άμεσα ή έμμεσα, να εισάγουν διακρίσεις εις βάρος των γυναικών και να τις εκθέτουν σε μεγαλύτερο βαθμό απ’ ό,τι τους άνδρες στον κίνδυνο να καταστούν απάτριδες. Το καθεστώς της απάτριδος μπορεί να προκύψει, λόγου χάρη, από την άρνηση σε μια γυναίκα της δυνατότητάς της να έχει εθνικότητα, λόγω της απώλειας εθνικότητας εξαιτίας του γάμου της με αλλοδαπό, λόγω της αλλαγής της εθνικότητας του συζύγου κατά τη διάρκεια του γάμου, ή λόγω στέρησης της εθνικότητας βάσει πρακτικών που εισάγουν διακρίσεις. Η καταχώριση των γεννήσεων συνδέεται επίσης στενά με τη δυνατότητα των γυναικών και των παιδιών τους να απολαμβάνουν το δικαίωμά τους στην εθνικότητα. Στην πράξη, οι έμμεσες διακρίσεις, οι πολιτισμικές πρακτικές και η φτώχεια συχνά καθιστούν αδύνατο για τις μητέρες, ιδιαίτερα τις άγαμες, να καταχωρίζουν τα παιδιά τους σε ισότιμη βάση με τους πατέρες. Η μη καταχώριση της γέννησης ενός παιδιού μπορεί να επηρεάσει ή να ακυρώσει την πραγματική δυνατότητα ενός παιδιού να απολαμβάνει ένα ευρύ φάσμα δικαιωμάτων, συμπεριλαμβανομένου του δικαιώματος στην εθνικότητα, σε όνομα και ταυτότητα, στην ισότητα ενώπιον του νόμου και στην αναγνώριση νομικής ικανότητας, να δημιουργήσει προβλήματα που σχετίζονται με την πρόσβαση σε διπλωματική προστασία, και να οδηγήσει σε παρατεταμένη κράτηση εν αναμονή του προσδιορισμού της ταυτότητας και της εθνικότητας.
Léirítear le hAirteagal 1 de Choinbhinsiún i dtaobh Stádas Daoine gan Stát 1954 gur gan stát atá an duine nach meastar go huathoibríoch é a bheith ina náisiúnach (nó saoránach) faoi dhlíthe aon stáit. Mar sin féin, i dteannta leis an stádas dlíthiúil seo (gan stát de jure), tá mná go leor ann atá gan stát de facto toisc go bhfuil a saoránacht gan úsáid nach mór nó toisc nach féidir leo a náisiúntacht a chruthú nó a fhíorú. Is saincheist faoi leith ag mná é a bheith gan stát de facto, mar shampla mná a ndearnadh gáinneáil orthu a bhféadfadh gur coigistíodh nó gur goideadh a gcuid doiciméad, nó mná is imircigh gan doiciméid, lena n-áirítear iarrthóirí tearmainn, mná nach mbeadh in ann a náisiúntacht a chruthú freisin b’fhéidir rud a d’fhágfadh gan stát iad nach mór. Is féidir le dlíthe saoránachta idirdhealú a dhéanamh go díreach nó go neamhdhíreach i gcoinne ban agus féadtar leis na dlíthe sin gur mó an baol do mhná ná d’fhir go n-áireofar gan stát iad. Féadfaidh a bheith gan stát, mar shampla, ach gan ligean do bhean éirí léi sa náisiúntacht, toisc an náisiúntacht a bheith caillte aici mar gheall ar a pósadh le heachtrannach, toisc athrú náisiúntachta céile le linn pósta, nó toisc díothú náisiúntachta mar gheall ar chleachtais idirdhealaitheacha. Tá dlúthbhaint ag an gclárú breithe freisin leis an tairbhiú a bhaineann mná agus a leanaí as an gceart ar náisiúntacht a bheith acu. Sa chleachtas, mar gheall ar an idirdhealú indíreach, ar chleachtais chultúrtha agus ar an mbochtaineacht tá sé dodhéantaag máithreacha, go háirithe ag máithreacha neamhphósta, a leanaí a chlárú ar bhonn comhionann le haithreacha. Mura gcláraítear breith an linbh féadfaidh sin cur isteach ar an an tairbhiú a bhainfidh leanbh as réimse ceart nó féadfaidh sé na cearta sin a chur ar neamhní, lena n-áirítear an ceart chun náisiúntachta, ainm agus céannacht, comhionannas roimh an dlí agus aitheantas ar chumas dlíthiúil mar aon le haitheantas ar fhadhbanna chun teacht ar chosaint taidhleoireachta agus coinneáil fhadtréimhseach go dtí go gcinnfear cruthúnas ar a chéannacht agus náisiúntacht.
Član 1. Konvencije iz 1954. godine o statusu osoba bez državljanstva ukazuje na to da osoba koja se automatski ne smatra državljaninom (ili građaninom) prema zakonima bilo koje države nema državljanstvo. Međutim, pored ovog pravnog statusa (bez de jure državljanstva), mnoge žene su de facto bez državljanstva jer je njihovo državljanstvo praktično beskorisno ili zato što ne mogu dokazati ili verifikovati svoje državljanstvo. De facto apatridnost je posebno pitanje za žene, poput žena kojima se trguje, kojima su možda oduzeti ili ukradeni dokumenti, ili migrantica bez dokumenata, uključujući tražiteljice azila, koje također možda neće moći da dokažu svoju nacionalnost i mogu biti apatridi. Zakoni o državljanstvu također mogu direktno ili indirektno diskriminisati žene i izložiti ih u većoj mjeri od muškaraca riziku da ostanu bez državljanstva. Apatridnost može nastati, naprimjer, uskraćivanjem sposobnosti žene da prenese državljanstvo, gubitkom državljanstva usljed udaje za stranca, promjenom državljanstva supružnika tokom braka ili uskraćivanjem državljanstva prouzrokovanim diskriminatornom praksom. Registracija rođenja također je usko povezana sa uživanjem žena i njihove djece prava na državljanstvo. U praksi, indirektna diskriminacija, kulturna praksa i siromaštvo često onemogućavaju majke, posebno neudate majke, da na isti način prijave svoju djecu kao očevi. Neregistrovanje rođenja djeteta može narušiti ili poništiti dječije uživanje niza prava, uključujući pravo na državljanstvo, ime i identitet, jednakost pred zakonom i priznavanje poslovne sposobnosti, kao i probleme u sticanju pristupa diplomatskoj zaštiti i produženi pritvor do utvrđivanja dokaza o identitetu i državljanstvu.
Членот 1 од Конвенцијата поврзана со статусот на лицата без државјанство од 1954 год. посочува дека лицето кое не се смета автоматски за жител (или државјанин) согласно законите на која било држава, се смета за лице брз државјанство. Меѓутоа, освен овој правен статус (без de jure државјанство), многу жени се и без de facto државјанство, бидејќи нивното државјанство им е бескорисно или бидејќи не можат да го докажат или потврдат. De facto бездржавјанството е особено проблем за жените, како жените жртви на трговија со луѓе, чии документи може да биле конфискувани или украдени, или мигрантките без документи, вклучувајќи ги и барателките на азил, кои може да не се во можност да го докажат своето државјанство и се практично без државјанство. Законите за државјанство исто така може и директно или индиректно да ги дискриминираат жените и во поголема мера отколку мажите да ги изложат на ризик да останат без државјанство. Бездржавјанството може да настане, на пример, поради недозволување жената да го пренесе своето државјанство, поради губење државјанство поради брак со странец, поради промена на државјанството на сопругот за време на брак, или поради одземање на државјанството како резултат на дискриминаторски практики. Уписот на раѓање исто така е тесно поврзан со уживањето на правото на државјанство на жената и нејзините деца. Во пракса, индиректната дискриминација, културолошките практики и сиромаштијата честопати прават да биде невозможно мајките, особено оние кои не се во брак, да ги пријават своите деца на еднаква основа како и татковците. Неможноста да се пријави раѓањето на детето може да му попречи или оневозможи на детето да ужива низа права, вклучително и правото на државјанство, име и идентитет, еднаквост пред законот и признавање на деловна способност, како и проблеми со добивање пристап до дипломатска заштита, пролонгиран притвор во исчекување на доказ за идентитет или државјанство.
Neni 1 i Konventës së vitit 1954 në lidhje me statusin e personave pa shtetësi tregon se një person që nuk konsiderohet automatikisht shtetas (ose shtetase) sipas ligjeve të ndonjë shteti është pa shtetësi. Sidoqoftë, përveç këtij statusi ligjor (pashtetësia de jure), shumë gra janë de facto pa shtetësi sepse shtetësia e tyre është praktikisht e padobishme ose sepse nuk mund të provojnë ose verifikojnë kombësinë e tyre. Pashtetësia de facto është një çështje e veçantë për gratë, si p.sh. për gratë e trafikuara të cilave mund t'u jenë konfiskuar apo vjedhur dokumentet e tyre, ose gra migrante pa dokumente, përfshirë azilkërkuesi/et, të cilët gjithashtu mund të mos jenë në gjendje të provojnë kombësinë e tyre dhe mund të jenë efektivisht pa shtetësi. Ligjet e shtetësisë gjithashtu mund të diskriminojnë drejtpërdrejt ose tërthorazi gratë dhe t'i ekspozojnë ato në një masë më të madhe sesa burrat ndaj rrezikut të mbetjes pa shtetësi. Pashtetësia mund të lindë, për shembull, nga mohimi i aftësisë së një gruaje për të kaluar shtetësinë, nga humbja e shtetësisë për shkak të martesës së saj me një të huaj, nga ndryshimi i kombësisë së një bashkëshorti gjatë martesës, ose nga privimi i shtetësisë që rezulton nga praktikat diskriminuese . Regjistrimi i lindjeve është gjithashtu i lidhur ngushtë me gëzimin e të drejtës për një shtetësi nga gratë dhe fëmijët e tyre. Në praktikë, diskriminimi jo i drejtërdrejtë, praktikat kulturore dhe varfëria, shpesh e bëjnë të pamundur për nënat, veçanërisht nënat e pamartuara, të regjistrojnë fëmijët e tyre në bazë të barabartë si baballarët. Mosregjistrimi i lindjes së një fëmije mund të gjymtojë ose të mohojë gëzimin efektiv të fëmijës nga një sërë të drejtash, duke përfshirë të drejtën e kombësisë, të një emri dhe identiteti, të barazisë para ligjit dhe të njohjes së aftësisë juridike si dhe të problemeve në fitimin e tij, qasjen në mbrojtje diplomatike dhe ndalimin e tejzgjatur në pritje të verifikimit dhe provimit të identitetit dhe kombësisë.
Člаn 1. Konvencije iz 1954. godine o stаtusu licа bez držаvljаnstvа ukаzuje nа to dа osobа kojа se аutomаtski ne smаtrа držаvljаninom (ili držаvljаninom) premа zаkonimа bilo koje držаve nemа držаvljаnstvo. Međutim, pored ovog prаvnog stаtusа (de jure аpаtridije), mnoge žene su de fаcto аpаtridije jer je njihovo držаvljаnstvo prаktično beskorisno ili zаto što ne mogu dokаzаti ili verifikovаti držаvljаnstvo.De facto аpаtridnost je posebno pitаnje zа žene, poput ženа kojimа se trguje, kojimа su moždа oduzeti ili ukrаdeni dokumenti, ili migrаntkinjа bez dokumenаtа, uključujući trаžioce аzilа, koje tаkođe moždа neće moći dа dokаžu svoju nаcionаlnost i mogu biti аpаtridi. Zаkoni o držаvljаnstvu tаkođe mogu direktno ili indirektno diskriminisаti žene i izložiti ih u većoj meri od muškаrаcа riziku dа ostаnu bez držаvljаnstvа. Apаtridnost može nаstаti, nа primer, uskrаćivаnjem sposobnosti žene dа prenese držаvljаnstvo, gubitkom držаvljаnstvа usled udаje zа strаncа, promenom držаvljаnstvа supružnikа tokom brаkа ili uskrаćivаnjem držаvljаnstvа prouzrokovаnim diskriminаtornom prаksom.Registrаcijа rođenjа tаkođe je usko povezаnа sа uživаnjem prаvа nа držаvljаnstvo od strаne ženа i njihove dece. U prаksi, indirektnа diskriminаcijа, kulturnа prаksа i siromаštvo često onemogućаvаju mаjke, posebno neudаte mаjke, dа nа isti nаčin prijаve svoju decu kаo očevi. Neregistrovаnje rođenjа detetа može nаrušiti ili poništiti dečije uživаnje nizа prаvа, uključujući prаvo nа držаvljаnstvo, ime i identitet, jednаkost pred zаkonom i priznаvаnje poslovne sposobnosti, kаo i probleme u sticаnju pristupа diplomаtskoj zаštiti i produženi pritvor do utvrđivаnjа dokаzа o identitetu i držаvljаnstvu.
Члан 1. Конвенције из 1954. године о статусу лица без држављанства указује на то да особа која се аутоматски не сматра држављанином (или држављанином) према законима било које државе нема држављанство. Међутим, поред овог правног статуса (de jure апатридије), многе жене су де фацто апатридије јер је њихово држављанство практично бескорисно или зато што не могу доказати или верификовати држављанство. De facto апатридност је посебно питање за жене, попут жена којима се тргује, којима су можда одузети или украдени документи, или мигранткиња без докумената, укључујући тражиоце азила, које такође можда неће моћи да докажу своју националност и могу бити апатриди. Закони о држављанству такође могу директно или индиректно дискриминисати жене и изложити их у већој мери од мушкараца ризику да остану без држављанства. Апатридност може настати, на пример, ускраћивањем способности жене да пренесе држављанство, губитком држављанства услед удаје за странца, променом држављанства супружника током брака или ускраћивањем држављанства проузрокованим дискриминаторном праксом. Регистрација рођења такође је уско повезана са уживањем права на држављанство од стране жена и њихове деце. У пракси, индиректна дискриминација, културна пракса и сиромаштво често онемогућавају мајке, посебно неудате мајке, да на исти начин пријаве своју децу као очеви. Нерегистровање рођења детета може нарушити или поништити дечије уживање низа права, укључујући право на држављанство, име и идентитет, једнакост пред законом и признавање пословне способности, као и проблеме у стицању приступа дипломатској заштити и продужени притвор до утврђивања доказа о идентитету и држављанству.
De facto апатридност је посебно питање за жене, попут жена којима се тргује, којима су можда одузети или украдени документи, или мигранткиња без докумената, укључујући тражитељке азила, које такође можда неће моћи да докажу своју националност и могу бити апатриди. Закони о држављанству такође могу директно или индиректно дискриминисати жене и изложити их у већој мјери од мушкараца ризику да остану без држављанства. Апатридност може настати, на примјер, ускраћивањем способности жене да пренесе држављанство, губитком држављанства усљед удаје за странца, промјеном држављанства супружника током брака или ускраћивањем држављанства проузрокованим дискриминаторном праксом. Регистрација рођења такође је уско повезана са уживањем жена и њихове дјеце права на држављанство. У пракси, индиректна дискриминација, културна пракса и сиромаштво често онемогућавају мајке, посебно неудате мајке, да на исти начин пријаве своју дјецу као очеви. Нерегистровање рођења дјетета може нарушити или поништити дјечје уживање низа права, укључујући право на држављанство, име и идентитет, једнакост пред законом и признавање пословне способности, као и проблеме у стицању приступа дипломатској заштити и продужени притвор до утврђивања доказа о идентитету и држављанству.
Prema članku 1. Konvencije iz 1954. o statusu osoba bez državljanstva, osoba koja se prema zakonima bilo koje države automatski ne smatra državljaninom (ili građaninom) nijedne države, naziva se osobom bez državljanstva. Međutim, osim tog pravnog statusa (bez de iure državljanstva) mnoge žene su i de facto bez državljanstva jer im je državljanstvo beskorisno, odnosno ne mogu ga dokazati niti potvrditi. Status osobe bez de facto državljanstva poseban je problem za žene poput onih koje su žrtve trgovine ljudima te su im možda dokumenti oduzeti ili ukradeni, ili su migrantkinje bez dokumenata, uključujući tražiteljice azila, koje možda ne mogu dokazati svoje državljanstvo i time su realno bez državljanstva. Zakoni o državljanstvu također mogu izravno ili neizravno diksriminirati takve žene te ih u odnosu na muškarce izložiti većem riziku da ostanu bez državljanstva. Status bez državljanstva može primjerice proizaći iz zakona koji ženama ne dozvoljavaju mogućnosti prenošenja državljanstva, zbog gubitka državljanstva na temelju braka sa strancem, zbog promjene supružnikova državljanstva za vrijeme braka ili zbog oduzimanja državljanstva zbog diskriminatornih praksi. Prijava rođenja također je usko povezana s pravom na državljanstvo žene i njezine djece. U praksi neizravna diskriminacija, kulturološke prakse i siromaštvo majkama, a posebno nevjenčanim majkama, onemogućuju prijavljivanje rođenja djece na istoj osnovi koja je omogućena očevima. Nemogućnost prijave rođenja djeteta može djetetu ograničiti ili onemogućiti stvaran pristup cijelom nizu prava kao što je pravo na državljanstvo, na ime i identitet, na ravnopravnost pred zakonom i na priznavanje pravne sposobnosti ili onemogućiti dobivanje diplomatske zaštite ili biti osnova za dulji pritvor zbog čekanja na potvrdu identiteta i državljanstva.
L'articolo 1 della Convenzione sullo status degli apolidi definisce come apolide una persona non automaticamente considerata cittadino ai sensi della legislazione di alcuno Stato. Ma, accanto a questo status giuridico (apolidia de jure), esiste anche l'apolidia de facto; è questo il caso di molte donne la cui cittadinanza è praticamente inutile o che non sono in grado di dimostrarla o verificarla. L'apolidia de facto riguarda in particolare le donne, ad esempio quelle vittime della tratta, i cui documenti sono stati, ad esempio, sequestrati o rubati, o le donne migranti prive di documenti, tra cui le richiedenti asilo, che talvolta non sono in grado di dimostrare la propria cittadinanza e quindi risultano essere di fatto apolidi. Le leggi sulla cittadinanza possono inoltre discriminare, direttamente o indirettamente, le donne esponendole al rischio di diventare apolidi in misura maggiore rispetto agli uomini. L'apolidia può derivare, ad esempio, dall'impossibilità per una donna di trasmettere la propria cittadinanza, dalla perdita della cittadinanza a seguito del matrimonio con un cittadino straniero, dal cambiamento di cittadinanza di un coniuge nel corso del matrimonio o dalla privazione della cittadinanza per effetto di pratiche discriminatorie. Anche la registrazione della nascita è strettamente collegata al godimento da parte della donna e dei suoi figli del diritto alla cittadinanza. In pratica, la discriminazione indiretta, prassi culturali e la povertà spesso impediscono alle madri, in particolare le madri nubili, di registrare i propri figli in modo paritario rispetto ai padri. La mancata registrazione della nascita di un bambino può compromettere o impedire l'effettivo godimento da parte sua di una serie di diritti, tra cui il diritto alla cittadinanza, al nome e all'identità, all'uguaglianza di fronte alla legge e al riconoscimento della capacità giuridica, oltre a comportare difficoltà di accesso alla protezione diplomatica e lunghe detenzioni in attesa dell'accertamento delle prove dell'identità e della cittadinanza.
Konvencijas par bezvalstnieka statusu 1. pantā norādīts, ka persona, kas saskaņā ar nevienas valsts tiesību aktiem nav automātiski uzskatāma par valstspiederīgo (jeb pilsoni), ir bezvalstnieks. Tomēr papildus šim juridiskajam statusam (de jure bezvalstniecībai) daudzas sievietes ir de facto bezvalstnieces, jo viņu pilsonība ir praktiski nelietderīga vai viņas nespēj sniegt pierādījumu par savu valstspiederību. De facto bezvalstniecība ir īpaša problēma sievietēm, piemēram, cilvēku tirdzniecībā iesaistītām sievietēm, kuru dokumenti var būt konfiscēti vai nozagti, vai sievietēm migrantēm bez dokumentiem, tostarp patvēruma meklētājām, kuras var arī nespēt pierādīt savu valstspiederību un var faktiski būt bezvalstnieces. Pilsonības tiesību akti arī var tiešā vai netiešā veidā diskriminēt sievietes un pakļaut viņas lielākam riskam tikt atzītām par bezvalstniecēm nekā vīriešus. Bezvalstniecība var rasties, piemēram, noliedzot sievietes spēju nodot valstspiederību; zaudējot valstspiederību, ja sieviete apprecas ar ārvalstnieku; mainot valstspiederību uz laulātā valstspiederību laulības laikā vai zaudējot valstspiederību diskriminējošu prakšu dēļ. Dzimšanas apliecībai arī ir cieša saistība ar sieviešu un viņu bērnu spēju īstenot tiesības uz valstspiederību. Praksē netiešas diskriminācijas, kultūras prakšu un nabadzības dēļ mātēm, jo īpaši neprecētām mātēm, nav iespējams reģistrēt savus bērnus tikpat vienlīdzīgi kā tēviem. Nespēja reģistrēt bērna dzimšanu var vājināt vai liegt bērna spēju efektīvi īstenot plašu tiesību klāstu, tostarp tiesības uz valstspiederību, uz vārdu un identitāti, uz līdztiesību likuma priekšā un juridiskās spējas atzīšanu, kā arī radīt problēmas, cenšoties iegūt diplomātisku aizsardzību, un paildzināt aizturēšanas periodu, kamēr tiek noteikts pierādījums par identitāti un valstspiederību.
1954 m. Konvencijos dėl asmenų be pilietybės statuso 1 straipsnyje nurodyta, kad asmuo, kurio jokia valstybė pagal savo galiojančius įstatymus automatiškai nelaiko piliečiu (arba kuri nors valstybė jam nėra suteikusi savo piliečio statuso), yra be pilietybės. Tačiau daugelis moterų ne tik de jure yra nepilietės, bet ir de facto yra be pilietybės, nes jų pilietybė yra praktiškai bevertė arba jos negali įrodyti, kad turi pilietybę, arba negalima patikrinti jų pilietybės. Buvimas de facto be pilietybės yra labai svarbus klausimas moterims, tokioms kaip, prekybos žmonėmis aukos, kurių dokumentai galėjo būti konfiskuoti arba pavogti, arba dokumentų neturinčios migrantės, įskaitant prieglobsčio prašytojas, kurioms taip pat gali būti neįmanoma įrodyti savo pilietybę, tad jos de facto yra be pilietybės. Pilietybės įstatymai taip pat gali tiesiogiai arba netiesiogiai diskriminuoti moteris, lemti didesnę jų nei vyrų riziką būti laikomis be pilietybės. Be pilietybės moterys gali likti, pavyzdžiui, kai moteriai neleidžiama perduoti pilietybės, praradus pilietybę dėl santuokos su užsieniečiu, sutuoktinio pilietybei keičiantis santuokos metu arba jei pilietybė moteriai atimama dėl diskriminacinės praktikos. Gimimo registravimas taip pat glaudžiai siejasi su moterų ir jų vaikų teise į pilietybę. Praktikoje netiesioginė diskriminacija, kultūrinės praktikos ir skurdas dažnai lemia tai, kad motinoms, ypač netekėjusioms, nėra įmanoma registruoti savo vaikų lygiomis teisėmis su tėvais. Nesekmė įregistruojant vaiko gimimą gali paveikti arba atimti iš vaiko galimybę naudotis daugeliu teisių, įskaitant teisę į pilietybę, pavardę ir tapatybę, lygybę prieš įstatymą bei teisinio veiksnumo pripažinimą, taip pat diplomatinės apsaugos įgijimą ir galimybę ilgiau būti nesulaikytam, kol bus išspręstas tapatybės ir pilietybės įrodymo klausimas.
Artikel 1 van het Verdrag betreffende de status van staatlozen uit 1954 stelt dat een persoon die niet automatisch wordt beschouwd als een ingezetene (of burger) volgens het recht van enige staat, stateloos is. Naast deze juridische status (de jure stateloosheid) zijn veel vrouwen echter de facto stateloos omdat hun burgerschap in de praktijk inhoudsloos is aangezien zij hun nationaliteit niet kunnen bewijzen of aantonen. De facto stateloosheid is in het bijzonder een kwestie die vrouwen treft, zoals vrouwen die slachtoffer zijn van vrouwenhandel en wier documenten mogelijk in beslag zijn genomen of gestolen, of migrantenvrouwen zonder papieren, waaronder asielzoekers, die mogelijk niet in staat zijn hun nationaliteit te bewijzen en daardoor in feite stateloos zijn. Ook kunnen wetten inzake staatsburgerschap vrouwen discrimineren en hen meer dan mannen blootstellen aan het risico stateloos te worden. Stateloosheid kan bijvoorbeeld ontstaan doordat vrouwen niet in staat worden gesteld hun nationaliteit door te geven, doordat zij hun nationaliteit verliezen als gevolg van een huwelijk met een buitenlander, doordat een echtgenoot tijdens het huwelijk van nationaliteit verandert, of doordat hun nationaliteit wordt afgenomen als gevolg van discriminerende praktijken. De registratie van geboorten is ook nauw verbonden met het genieten van het recht op een nationaliteit door vrouwen en hun kinderen. In de praktijk maken indirecte discriminatie, culturele praktijken en armoede het voor moeders en in het bijzonder ongehuwde moeders, vaak onmogelijk hun kinderen te registreren op gelijke basis als vaders. Wanneer de geboorte van een kind niet wordt geregistreerd, kan dat ertoe leiden dat het kind een reeks van rechten niet of slechts beperkt kan genieten, waaronder het recht op een nationaliteit, een naam en een identiteit, op gelijkheid voor de wet en op erkenning van handelingsbevoegdheid. Ook kan het kind hierdoor problemen krijgen met toegang tot diplomatieke bescherming en langdurig worden vastgehouden in afwachting van een bewijs van identiteit en nationaliteit.
Valtiottomien henkilöiden oikeusasemaa koskevan vuoden 1954 yleissopimuksen 1 artiklassa todetaan, että henkilö, jota ei mikään valtio lainsäädäntönsä perusteella pidä kansalaisenaan, on valtioton. Tämän oikeudellisen aseman (oikeudellinen valtiottomuus) lisäksi monet naiset ovat tosiasiallisesti valtiottomia, koska heidän kansalaisuutensa on käytännössä hyödytön tai koska he eivät voi todistaa tai todentaa kansalaisuuttaan. Tosiasiallinen valtiottomuus on erityisesti naisten, kuten ihmiskaupan uhreina olevien naisten, ongelma, sillä heidän asiakirjansa on voitu takavarikoida tai varastaa, tai rekisteröimättömien siirtolaisnaisten, muun muassa turvapaikanhakijoiden, jotka myös voivat olla kykenemättömiä todistamaan kansalaisuuttaan ja voivat olla tosiasiassa valtiottomia. Kansalaisuuslaeilla voidaan myös suoraan tai välillisesti syrjiä naisia ja altistaa heidät miehiä enemmän valtiottomaksi joutumisen riskille. Valtiottomuus voi aiheutua esimerkiksi naisen kansalaisuushakemuksen hylkäämisestä, kansalaisuuden menettämisestä ulkomaalaisen kanssa solmitun avioliiton vuoksi, kansalaisuuden muuttamisesta puolison kansalaisuuteen avioliiton solmimisen aikana ja kansalaisuuden epäämisestä syrjivien käytäntöjen vuoksi.
A hontalan személyek jogállásáról szóló 1954. évi egyezmény 1. cikke kimondja, hogy hontalannak minősül az, akit egy állam sem tart saját joga alapján automatikusan állampolgárának. E jogállás (de jure hontalanság) mellett azonban számos nő de facto hontalan, mivel állampolgársága gyakorlatilag haszontalan vagy mert nem tudja bizonyítani vagy ellenőrizni állampolgárságát. A de facto hontalanság különösen érinti a nőket, például az emberkereskedelem áldozatává vált nőket, akiktől adott esetben elvették vagy ellopták az okmányaikat, valamint az okmányokkal nem rendelkező migráns nőket, köztük menedékkérőket, akik esetében szintén előfordul, hogy nem tudják bizonyítani állampolgárságukat, és gyakorlatilag hontalanok. Az állampolgárságra vonatkozó jogszabályok emellett közvetlenül vagy közvetve hátrányos megkülönböztetést alkalmazhatnak a nőkkel szemben, és a férfiakhoz képest jobban kitehetik őket a hontalanná válás kockázatának. Hontalanság bekövetkezhet például akkor, ha megtagadják egy nőtől az állampolgárság továbbadására való képességet, ha egy nő egy idegennel kötött házassága miatt elveszíti állampolgárságát, ha a házasság alatt megváltozik egy házastárs állampolgársága, vagy ha megkülönböztető jellegű gyakorlatok miatt megfosztanak valakit az állampolgárságától. A születési anyakönyvezés szintén szorosan összekapcsolódik azzal, hogy a nők és gyermekeik élvezhessék az állampolgársághoz való jogot. A gyakorlatban a közvetett megkülönböztetés, kulturális szokások és a szegénység gyakran lehetetlenné teszik az anyák, különösen az egyedülálló anyák számára, hogy ugyanúgy anyakönyveztessék gyermeküket, mint az apák. A gyermek születési anyakönyvezésének elmulasztása akadályozhatja vagy ellehetetlenítheti, hogy egy gyermek ténylegesen élhessen egy sor joggal, köztük az állampolgársághoz, a névhez és a személyazonossághoz való joggal, a törvény előtti egyenlőséggel, valamint a jogképesség elismeréséhez való joggal, továbbá problémákhoz vezethet a diplomáciai védelemhez való hozzáférés tekintetében, és elhúzódó fogva tartást eredményezhet a személyazonosság és az állampolgárság meghatározásáig.
L-Artikolu 1 tal-Konvenzjoni tal-1954 dwar l-Istatus ta' Persuni mingħajr Stat jindika li persuna li ma titqiesx awtomatikament bħala ċittadin/a skont il-liġijiet ta' kwalunkwe stat hija bla stat. Madankollu, minbarra dan l-istatus legali (apolidija de jure), ħafna nisa huma de facto mingħajr stat minħabba li ċ-ċittadinanza tagħhom hija prattikament inutli jew għaliex ma jistgħux jippruvaw jew jivverifikaw in-nazzjonalità tagħhom. Apolidija de facto hija kwistjoni partikolari għan-nisa, bħal nisa traffikati li setgħu kellhom id-dokumenti tagħhom ikkonfiskati jew misruqa, jew nisa migranti mingħajr dokumenti, inklużi dawk li jkunu qed ifittxu asil, li jistgħu wkoll ma jkunux kapaċi jippruvaw in-nazzjonalità tagħhom u jistgħu jkunu effettivament mingħajr stat. Il-liġijiet dwar iċ-ċittadinanza jistgħu wkoll jiddiskriminaw b'mod dirett jew indirett kontra n-nisa u jesponuhom f'livell akbar mill-irġiel għar-riskju li jispiċċaw bla stat. L-apolidija tista' tirriżulta, pereżempju, minn ċaħda tal-kapaċità ta' mara li tittrażmetti n-nazzjonalità, minn telf ta' nazzjonalità minħabba ż-żwieġ tagħha lil barrani, mill-bidla tan-nazzjonalità ta' konjuġi waqt iż-żwieġ, jew minn ċaħda ta' nazzjonalità li tirriżulta minn prattiċi diskriminatorji. Ir-reġistrazzjoni tat-twelid hija wkoll marbuta mill-qrib mat-tgawdija min-nisa u t-tfal tagħhom tad-dritt għal ċittadinanza. Fil-prattika, id-diskriminazzjoni indiretta, il-prattiki kulturali u l-faqar ħafna drabi jagħmluha impossibbli għall-ommijiet, speċjalment ommijiet mhux miżżewġa, biex jirreġistraw lit-tfal tagħhom fuq bażi ugwali bħal missierhom. In-nuqqas ta' reġistrazzjoni tat-twelid tat-tfal jista' jtellef jew jannulla ċ-ċans ta' tfal li jgawdu b'mod effettiv minn firxa ta' drittijiet, inkluż id-dritt għal ċittadinanza, għal isem u identità, għal ugwaljanza quddiem il-liġi u għal rikonoxximent ta' kapaċità ġuridika kif ukoll għal problemi biex jiksbu aċċess għal protezzjoni diplomatika, u detenzjoni fit-tul sakemm tiġi stabbilita l-prova tal-identità u n-nazzjonalità.
Artykuł 1 Konwencji o statusie bezpaństwowców z 1954 r. wskazuje, że osoba nieuznawana za obywatela żadnego państwa w zakresie obowiązywania jego prawa jest bezpaństwowcem. Jednak oprócz tego statusu prawnego (bezpaństwowość de jure) wiele kobiet jest de facto bezpaństwowcami, ponieważ nie mogą udowodnić lub zweryfikować swojego obywatelstwa. Bezpaństwowość de facto jest szczególnym problemem dla kobiet, takich jak ofiary handlu ludźmi, których dokumenty mogły zostać skonfiskowane lub skradzione lub migrantki nieposiadające dokumentów, w tym azylantki, które także mogą być niezdolne do potwierdzenia swojego obywatelstwa i w wyniku tego być bezpaństwowcami. Przepisy prawa w zakresie obywatelstwa mogą także bezpośrednio lub pośrednio dyskryminować kobiety i narażać je w większym stopniu niż mężczyzn na ryzyko bezpaństwowości. Bezpaństwowość może na przykład wynikać z odmówienia kobiecie zdolności do przeniesienia obywatelstwa, z utraty obywatelstwa z powodu małżeństwa z cudzoziemcem, ze zmiany obywatelstwa małżonka podczas trwania małżeństwa lub pozbawienia obywatelstwa w wyniku praktyk dyskryminacyjnych. Rejestracja urodzin jest również blisko związana z korzystaniem prze kobiety i dzieci z prawa do obywatelstwa. W praktyce dyskryminacja pośrednia, praktyki kulturowe i ubóstwo często uniemożliwiają matkom, zwłaszcza tym niezamężnym, zarejestrowanie swoich dzieci na równi z ojcami. Brak rejestracji narodzin dziecka może utrudnić lub unieważnić skuteczne korzystanie z szeregu praw przez dziecko, w tym prawa do obywatelstwa, imienia i tożsamości, do równości wobec prawa oraz uznawania osobowości prawnej, a także prowadzić do problemów z uzyskaniem ochrony dyplomatycznej oraz przedłużone przetrzymywanie w oczekiwaniu na ustalenie dowodów tożsamości i obywatelstwa.
O artigo 1.o da Convenção relativa ao Estatuto dos Apátridas, de 1954, designa como apátrida toda a pessoa que não seja considerada por qualquer Estado, segundo a sua legislação, automaticamente como seu nacional (ou cidadão). Contudo, além deste estatuto jurídico (apatridia de jure), muitas mulheres são apátridas de facto porque a sua cidadania é praticamente inútil ou porque não podem provar ou confirmar a sua nacionalidade. A apatridia de facto é um problema particular para as mulheres, por exemplo, as mulheres traficadas, cujos documentos podem ter sido confiscados ou roubados, ou as mulheres migrantes sem documentos, incluindo as mulheres que procuram asilo, que também podem não conseguir provar a sua nacionalidade e serem efetivamente apátridas. A legislação em matéria de cidadania também pode, de forma direta ou indireta, discriminar as mulheres e expô-las a um risco acrescido de se tornarem apátridas em comparação com os homens. A apatridia pode resultar, por exemplo, da rejeição da capacidade de uma mulher para transferir a nacionalidade, da perda da nacionalidade por motivo de casamento com um cidadão estrangeiro, da mudança de nacionalidade de um cônjuge durante o casamento ou da privação da nacionalidade resultante de práticas discriminatórias. O registo de nascimento também está estreitamente associado ao usufruto do direito das mulheres e dos seus filhos a uma nacionalidade. Na prática, a discriminação indireta, as tradições culturais e a pobreza impossibilitam muitas mulheres, em especial, as mulheres não casadas, de registarem os seus filhos nas mesmas condições que os pais. A inexistência do registo de uma criança pode prejudicar ou anular o usufruto efetivo de um conjunto de direitos pela criança, nomeadamente o direito a nacionalidade, a um nome e identidade, a igualdade perante a lei e ao reconhecimento de capacidade jurídica, bem como confrontá-la com problemas no acesso a proteção diplomática e com detenção prolongada por motivo de determinação de prova de identidade e nacionalidade.
Articolul 1 din Convenția privind statutul apatrizilor 1954 menționează că o persoană care nu este considerată cetățean al nici unui stat, conform legii naționale a acestuia este apatridă. Pe lângă acest statut legal (apatridia de jure) însă, multe femei sunt apatride de facto deoarece au o cetățenie practic inutilă sau nu-și pot dovedi sau certifica cetățenia. Apatridia de facto este o problemă deosebită pentru femei, de exemplu pentru femei victime ale traficului, ale căror documente au fost eventual confiscate sau furate sau pentru femei migrante fără acte, inclusiv solicitante de azil care nu-și pot dovedi cetățenia și care pot fi efectiv apatride. Legile privind cetățenia pot de asemenea discrimina femeile în mod direct sau indirect și le pot expune la un risc mai mare de a deveni apatride decât barbații. Apatridia poate lua naștere de exemplu din interzicerea capacității unei femei de a-și transmite cetățenia, din pierderea cetățeniei ca urmare a căsătoriei cu un străin, din schimbarea cetățeniei unuia dintre soți în cursul căsniciei sau din retragerea cetățeniei din motive de practici discriminatorii.
Článok 1 Dohovoru z roku 1954 o postavení osôb bez štátnej príslušnosti uvádza, že osoba, ktorá sa podľa zákonov ktoréhokoľvek štátu automaticky nepovažuje za štátneho príslušníka (alebo občana), je bez štátnej príslušnosti. Okrem tohto právneho postavenia (stav bez štátnej príslušnosti de iure) sú mnohé ženy de facto bez štátnej príslušnosti, pretože ich občianstvo je prakticky zbytočné, alebo preto, že nemôžu dokázať alebo overiť svoju národnosť. Stav bez štátnej príslušnosti de facto je osobitným problémom žien, napr. žien, ktoré boli obeťami obchodovania s ľuďmi, ktorých doklady mohli byť zabavené alebo ukradnuté, alebo migrantiek, vrátane žiadateliek o azyl, ktoré nemusia byť schopné dokázať svoju štátnu príslušnosť a môžu byť skutočne bez štátnej príslušnosti. Zákony o občianstve môžu tiež priamo alebo nepriamo diskriminovať ženy a v porovnaní s mužmi ich vystaviť väčšiemu riziku, že sa dostanú do stavu bez štátnej príslušnosti. Stav bez štátnej príslušnosti môže nastať napríklad z popretia schopnosti ženy odovzdať svoju štátnu príslušnosť, a to zo straty štátnej príslušnosti v dôsledku jej sobáša s cudzincom, zo zmeny štátnej príslušnosti manžela počas manželstva alebo z pozbavenia štátnej príslušnosti v dôsledku diskriminačných postupov. Registrácia narodenia je takisto úzko spojená s právom na štátnu príslušnosť, ktoré môže ženy a ich deti využívať. Nepriama diskriminácia, kultúrne praktiky a chudoba v praxi často znemožňujú matkám, najmä slobodným matkám, registrovať svoje deti na rovnakom základe ako otcovia. Nezaregistrovanie narodenia dieťaťa môže poškodiť alebo znemožniť účinný výkon práva dieťaťa, vrátane práva na štátnu príslušnosť, meno a totožnosť, rovnosť pred zákonom a uznanie právnej spôsobilosti, ako aj problémy pri získavaní prístup k diplomatickej ochrane a predĺžené zadržanie až do stanovenia dôkazu totožnosti a štátnej príslušnosti.
Prvi člen Konvencije o statusu oseb brez državljanstva iz leta 1954 navaja, da je oseba, ki se ne šteje samodejno za državljana neke države po njenih zakonih, brez državljanstva. Vendar so poleg tega, da imajo tak pravni status (da so de jure brez državljanstva), številne ženske de facto brez državljanstva, ker je njihovo državljanstvo praktično neuporabno ali ker svojega državljanstva ne morejo dokazati ali preveriti in potrditi. Dejansko stanje brez državljanstva je posebno vprašanje za ženske, kot so ženske žrtve trgovine z ljudmi, ki so jim morda zasegli ali ukradli dokumente, ali migrantke brez dokumentov, vključno s prosilkami za azil, ki morda ne morejo dokazati svojega državljanstva in so zato morda dejansko brez njega. Zakoni o državljanstvu so lahko tudi neposredno ali posredno diskriminatorni do žensk in jih v večjem obsegu kot moške izpostavljajo tveganju, da ostanejo brez državljanstva. Stanje brez državljanstva lahko na primer izhaja iz tega, da se ženski ne priznava možnosti prenosa državljanstva, iz izgube državljanstva zaradi poroke s tujcem, iz spremembe državljanstva zakonca v času zakonske zveze ali iz odvzema državljanstva, ki izhaja iz diskriminatornih praks. Z uživanjem pravice žensk in njihovih otrok do državljanstva je tesno povezana tudi registracija rojstva. V praksi posredna diskriminacija, kulturne prakse in revščina pogosto onemogočajo materam, zlasti neporočenim, da bi registrirale svoje otroke pod enakimi pogoji kot očetje. Nezmožnost registrirati otrokovo rojstvo lahko ovira ali izniči otrokovo dejansko uživanje vrste pravic, vključno s pravico do državljanstva, imena in identitete, enakosti pred zakonom in priznavanjem pravne in poslovne sposobnosti, lahko pa tudi povzroča težave pri pridobivanju dostopa do diplomatske zaščite in podaljša pridržanje, dokler se ne določi dokaz o identiteti in državljanstvu.
I artikel 1 i konventionen om statslösa personers rättsliga ställning från 1954 fastställs att en person som inte automatiskt anses vara en medborgare enligt lagstiftningen i någon stat är statslös. Utöver denna rättsliga status (juridiskt statslös) är många kvinnor dock statslösa på grund av att deras medborgarskap praktiskt taget är oanvändbart eller på grund av att de inte kan bevisa eller bekräfta sin nationalitet. Statslöshet i praktiken utgör ett särskilt problem för kvinnor, däribland kvinnor som utsatts för människohandel och som fått sina handlingar konfiskerade eller stulna eller odokumenterade kvinnliga migranter, inbegripet asylsökande, som också kan vara oförmögna att bevisa sin nationalitet och i praktiken vara statslösa. Lagar om medborgarskap kan också direkt eller indirekt diskriminera kvinnor och utsätta dem för risken för statslöshet i större utsträckning än män. Statslöshet kan till exempel bero på att en kvinna nekas möjligheten att överföra medborgarskap, förlust av medborgarskap på grund av äktenskap med en utländsk person, en makes byte av medborgarskap under äktenskapet eller berövande av medborgarskap på grund av diskriminerande praxis. Registrering av födelse är också nära kopplat till kvinnor och deras barns åtnjutande av rätten till en nationalitet. I praktiken gör indirekt diskriminering, kulturell praxis och fattigdom att det ofta är omöjligt för mödrar, i synnerhet ogifta mödrar, att registrera sina barn på lika villkor som fäder. Underlåtenhet att registrera ett barns födelse kan hindra eller upphäva barnets effektiva åtnjutande av en rad rättigheter, inbegripet rätten till en nationalitet, till ett namn och en identitet, till likhet inför lagen och till erkännande av rättslig kapacitet samt och kan leda till problem att få tillgång till diplomatiskt skydd och långvarigt frihetsberövande under tiden personens identitet och nationalitet bestäms.
Has obsolete term(s)
Has non-preferred term(s) (UF)
Has acronym(s)
Has synonym(s)